Teorie magického pole – základy dle Sereny White

Vývoj magie se v průběhu let různil. Od dob, kdy první humanoidní otroci odkoukali od Prastarých základy jejich umění, uplynulo mnoho času. Přes jednoduché ovládání prostoru pomocí síly a základních elementů (základ dnešních evokací), až po vývoj osmi samostatných magických škol. Magické umění lze v podstatě dle přístupu rozdělit do dvou skupin. Snahu o pochopení magie a snahu o její ovládnutí. Ovládnutí magie je cílem mnoha dnešních "mladých" mágů. Postupy k tomu určené můžeme nalézt v učení nazvaném Felská nauka, případně v Teorii čtyř sil. Ale bez ohledu na učení, na dobu, znalosti či příčinu "kouzel", magie je stále ta samá. Vlastnosti spojené s jejím ovládnutím se mohou lišit sféra od sféry, ale základ bývá vždy velmi podobný.

Pro pochopení základů teorie magického pole bude postačující se prozatím omezit na aktuální magii na desce. Magie je všude kolem nás. Prostupuje vším, bytostmi, rostlinami i pevnou hmotou. Je ve vzduchu, v zemi, vodě i ohni. Zjednodušeně si ji lze přestavit jako mlhu, která prostupuje vším. Může být řidší, či hustší. Může se pohybovat, přesouvat a mohou se v ní tvořit proudy.

Následující text není určen pro zlepšení technik kouzlení nebo "získání větší moci". A pro mágy-začátečníky není nutné ho znát. Výpočty spojené s magickým polem najdou uplatnění především při vytváření kouzel a efektů nových. Jednoduchá kouzla již vytvořená a popsaná v základních požadavcích mága jsou připravena tak, aby šla jednoduše formovat a měla co nejméně vedlejších účinků. Při ovlivňování magie vlastním směrem najdou tyto výpočty uplatnění v hledání efektivity a stability kouzel. Pokouší se vysvětlit jevy spojené s magií. A také jsou nutné pro výpočet tlaku na prostor a pnutí pole - výpočty jejichž zanedbáním lze pokusy o vlastní efekty nabourat základní struktury prostoru.

POJMY
Zmiňme nyní pojmy volná a vázaná magie a pojem "efekt". Volná magie je právě ta, která se vyskytuje volně v prostoru. Za ideálních podmínek je její pohyb ustálený a nevyvolává žádné efekty. Běžné bytosti si nejsou volné magie vůbec vědomy. Vázaná magie vznikne pokud něco (obvykle mechanismus, či mág) usměrní volnou magii do proudů, které mají stanovený vzor obvykle za účelem vyvolání efektu. "Efekt" je to, co lze laicky nazvat "kouzlem". Ovšem kouzlo má obvykle více efektů a kromě hlavního, kterého chceme dosáhnout (například elementárního štítu), může obsahovat i jeden či více dalších efektů (konkrétně třeba vizuální efekt třpytící se bariéry). Ne všechny efekty jsou žádané.

Nyní se dostáváme k základům magie. Pro začátek si představme, že existují velmi malé částice, řekněmě kuličky. Jsou opravdu velmi malé a i ve velikosti zrnka písku jich bude několik desítek tisíc. Řekněme, že tato částice nese elementární magickou energii a říkejme jí magík. Magíky jsou základní jednotkou magie a jejich pohyb je příčinou všech efektů. Protože však nejsou normálně "vidět" a běžné bytosti si jejich pohyb ani existenci neuvědomují (přestože o nich mohou vědět), efekty, které promítají do známého prostoru se jim jeví jako nepřirozené a jsou označovány pod jednotným názvem - kouzla. Velikost magíku není pro výpočty důležitá a může být v absolutním podání i jiná. Ale vždy je jeho energie stanovena na takové kvantum, které je možné již jen stěží ovládat jednotlivě. Běžní mágové pracují s mnoha miliony magíků najednou bez schopnosti jemnější manipulace.

Někdy se pro větší kvantum magické energie používá jednotka 1 mag, přičemž 1 mag odpovídá magické energii o hodnotě asi 3,86 * 10^12 magíků. Význam této jednotky je ale důležitější až při počítání dynamiky magického pole, kterou se zde zabývat nebudeme.

KONCENTRACE MAGIE
Velmi důležitou vlastností - jedinou, kterou se zde v základech budeme zabývat - je KONCENTRACE MAGIE. Jedná se o plošnou hustotu magické energie. Můžeme ji označit jako S a udává se v magících na objemový sáh. Pro její výpočet použijeme vztah:

S = E / V

kde: E - celková energie (počet magíků)

V - objem prostoru

Právě jedním ze způsobů jak využít energii magie je rozdílná koncentrace, která vyvolává pohyb částic, což může mít za následek vznik efektu.

Efekty na desce mají samodržný charakter. Práce s magii pro začátečníky - stejně jako výběr základních kouzel - je koncipována tak, že pokud dosáhneme potřebného vzoru proudění, je efekt svázán a není nutné se o něj dále starat. Pokud je například kouzlo Štít správně zakouzleno, bude držet svůj tvar i během spánku apod. Mluvíme o takzvané "vazbě" magie, nebo vazbě kouzla. Svázané kouzlo je VŽDY dočasné a je jen otazkou času než se vazební energie rozptýlí důsledkem rozdílů koncentrací zpět mezi volnou magii.

Kromě okamžité koncentrace S, existuje koncentrace základní - označujeme S0. Koncentrace S vyjadřuje skutečnou koncentraci magie v prostoru. S0 vyjadřuje pnutí magického pole (nebo "základní pnutí"). Čím větší je rozdíl mezi okamžitou a základní koncentrací (S-S0), tím větší je tlak energie vrátit se do ustálene polohy koncentrace S0. Vždy platí, že celková energie prostoru vyjadřená základní koncentrací S0 a celková energie vyjadřená skutečnou koncentrací S, je STEJNÁ. Nebo-li magik se nespotřebovává, nevybíjí, nemizí. Pouze se přemisťuje a pohybuje. Základní koncentrace je velmi neměnná a je obvykle konstantní po celém uzavřeném prostoru sféry. Je prudce navýšena v místech magických PERMANENTNÍCH hltičů, jakými mohou být např. magické krystaly. S0 se NEMĚNÍ používáním magie.

MOHUTNOST MAGIE
V místě svázaných efektů pozorujeme obvykle rozdíl koncentrací. Vyšší koncentrace bývá v místě efektu. Rozdíl koncentrací S a S0 při existujícím efektu je úměrný složitostí kouzla (jak základní tak energii kouzlu poskytnutém). Konkretní hodnotu označujeme jako mohutnost magie a lze vypočítat pomocí vztahu:

M = S - S0

M = 0.5 + 0.5 * ( 1.5^k ) * d

kde: k - základní složitost kouzla (kruh)

d - koeficient vložené energie (>=1)

Základní jednotkou M je na desce 1 diokrén. Jedná se právě o takový rozdíl koncentrací nutný k vytvoření efektu 0. kruhu, v nejzákladní podobě, vztažená na 1 objemový sáh.

Mohutnosti jednotlivých kouzel se sčítají. Základní pnutí nabývá na desce průměrné hodnoty okolo 190 diokrénů.

INTERFERENCE
Je zřejmé, že proudy tvořící více efektů se v prostoru překrývají. To mohou, protože každá vazební energie udržuje svůj efekt. Přesto však může dojít k vzájemné interakci dvou efektů. Efekty samotné se přímo neovlivní, ale při nevhodné konstalaci proudů, je možné, že dojde k porušení vazební energie některého z efektů. Energie efektu se pak neškodně rozpýlý zpět do prostoru na hodnotu základního pnutí. K interferencím bude docházet tím častěji, čím více různých efektů se snažíme udržet v jednom místě prostoru.

Zvláštním a nejnebezpečnějším druhem interferencí je rezonance, kdy dojde k neúmyslnému spojení několika proudů v harmonický celek. To bude mít za následek buď zesílení některého efektu, ale daleko pravděpodobněji dojde k silnému a neočekávatelnému ovlivňení prostoru, trvajícím tak dlouho, než se vyčerpá vazební energie efektů zatížené neuměrně těžkou zátěží.

DETEKTORY MAGICKÉHO POLE
Existují dva druhy detektorů. Statické a dynamické. Statický detektor měří aktuální hodnotu koncentrace v místě měření. Je určen především pro měření hodnoty základního pnutí a bývá zpravidla konstruován pro dlouhodobé použití a pozorování. Dynamický detektor měří rozdíly koncentrací mezi dvěma místy a je schopen zachytit změny intenzit pole tvořené pohybem magíků v proudech. Jeho použití je především v nedestruktivním měření velikosti vázané energie v bytostech a předmětech. Potřebuje vlastní zdroj energie, proto se používá zpravidla na krátkodobé zjištění aktuálního stavu magie a poté se opět vypíná.

Roku 1105-1107 p.v.d. vypracovala Serena White